Igre za granice

Skorašnji se popis može shvatiti i kao repriza izbora pa se tako statistički posao pretvorio u političku bitku.

Od ovogodišnjeg popisa stanovništva mnogo se toga očekuje, ali najzanimljivije će biti one brojke iza kojih će. zapravo, stajati nacionalni »odnosi snaga« u Jugoslaviji. Upravo o tim rezultatima ovisi buduća etnopolitička argumentacija kao i kombinacije u iscrtavanju novih međurepubličkih granica po problematičnom etničkom principu. Primjerice, hoće li Muslimani u BiH premašiti 50 posto u ukupnom stanovništvu i tako postati nosilac suvereniteta ove republike? Ili, hoće li Crnogorci, kako to od njih zahtijevaju i očekuju velikosrpski krugovi, izjašnjavajući se kao Srbi, postati manjinom u svojoj državi i time otvoriti put ekspresnom ujedinjenju »dviju srpskih država«?

Strahovanja od namještenih rezultata i mobilizacije pojedinih stranaka i nacionalnih skupina u paralelnoj kontroli cijeloga postupka ima svugdje. No, taj je strah najočitiji u Srbiji, odnosno u faktički ukinutoj pokrajini Kosovu i tamo gdje se pokrajina zahtijeva - u Sandžaku.

Minirani popis
U pismu koje su minulog mjeseca lideri više albanskih stranaka, Ibrahim Rugova, Hivzi Islami, Shqkelzen Maliqi, Veton Surroi i Neshat Nurboja uputili Predsjedništvu SFRJ i SIV-u. istaknuto je trinaest argumenata za o dlaganje popisa stanovništva. Albanska alternativa iskoristila je popis kao novu priliku za iskazivanje starih zahtjeva u vezi sa slobodama albanskog naroda na Kosovu.

Najaktualniji su oni kojima se traži vraćanje na posao svih Albanaca koji su izbačeni iz Pokrajinskog zavoda za statistiku i kontrola popisivaća i samog popisa.

Međutim, najviši organi Srbije i Jugoslavije nisu uslišali neke od tih zahtjeva. Rezultat je poznat. Srbijanske vlasti se žale da u mnogim općinama ne mogu naći potreban broj popisivaća albanske narodnosti, a neke su, poput Mališeva, Glogovca i Suve Reke, još bez popisnih komisija.

Albanci su, očito je, minirali ovogodišnji popis. Zbog njihove brojnosti mnogi statistički odnosi, na nivou Jugoslavije, postaju diskutabilni Jedan od najvažnijih razloga tog bojkota popisa jest strah da ih se želi statistićki-brojćano smanjiti i minimizirati od strane srbijanskih vlasti. U svakom slučaju, Albanci su republičkim vlastima i jugoslavenskim statističarima ostavili skromnu mogućnost baratanja deplasiranim podacima iz 1981 godine. Prema njima, na Kosovu je tada živjelo 1.584 440 stanovnika, od toga Albanaca 1226736. Srba 209.497. Roma 34.126, Crnogoraca 27.028. . . Kosovski će popis biti osobiti zanimljiv zbog tamošnjih Srba i Crnogoraca. Njihov broj će realno iskazati rezultat iseljavanja »pod pritiskom«, ali i domete pogrešne Miloševićeve politike zaustavljanja tog procesa.

Uz Kosovo, Sandžak je područje velike popisne tenzije. SDA za Srbiju, koja forsira vraćanje sandžačke autonomije, rezultate popisa želi iskoristiti za kapitalne političke odluke. Dokazivanje nacionalne prevage Muslimana u Sandžaku, korak je bliže odlučnijoj separaciji od Srbije. Nedavno je dr. Rasim Ljajić. sekretar SDA u Novom Pazaru, rekao novinaru Danasa kako je u sandžački nacionalni pravokutnik udaren klin srpskog stanovništva, što se očituje u potpuno promijenjenoj etničkoj strukturi Priboja, Pljevalja. Nove Varoši. SDA je već osnovala kontrolne ekipe koje bi trebale, kako kažu, spriječiti moguće manipulacije točnom brojkom Muslimana u Srbiji. Prema podacima popisa od prije deset godina, u Srbiji je, zajedno s pokrajinama, tada živjelo 215.166 Muslimana. Od cjelokupnih 9.313.676 stanovnika Srba je bilo 6.182.155, Albanaca. 1.303.034, Mađara 390.468, Hrvata 149.368, Slovaka 73.024, Bugara 33.455, Vlaha 25.535.

Popis će u Srbiji biti najzanimljiviji, dakako, na područjima njenih praktično ukinutih pokrajina i u Sandžaku. Podaci iz 1981. godine o Vojvodini kažu ovako: od ukupno 2.034.772 stanovnika, Srbima se osjećalo njih 1.107.375, drugi po brojnosti bili su Mađari 385.356, a potom slijede Hrvati - 109.203, Slovaci - 69.549, Rumunji - 47.289 te Crnogorci - 43.304.

Prilično ispolitizirana atmosfera pratit će. zasigurno, i popis stanovništva i u dijelu Vojvodine u kojem žive Bunjevci i Šokci. Prije izvjesnog vremena, na prijedlog Grge Vojnića, umirovljenog pomoćnika direktora pokrajinskog zavoda za statiskiku i subotičkog Odbora SPS. u popisne formulare uvedena je takozvana »šifra 28« pod kojom će se upisivati oni koji se izjasne kao Bunjevci.

Prije desetak dana u Subotici je osnovana i Bunjevačko-šokačka stranka sa zadaćom da, kako navode, čuvaju jezik, kulturu i identitet Bunjevaca i Sokaca i da se bore protiv asimilacije, s bilo koje strane ona dolazila. Govoreći na osnivačkoj skupštini, Nikola Cakić, jedan od inicijatora osnivanja stranke, naglasio je da oni koji su u ove krajeve doselili kao Bunjevci i Šokci takvima žele i ostati. Jer se Bunjevci i Šokci »ne osjećaju ni Srbima, ali ni Hrvatima, jer to nikad nisu ni bili, a onima kojima smeta takovo opredeljenje poručujemo da nas ostave na miru i budu što god žele«. Sa osnivačke skupštine Bunjevcima je preporučeno da se upisuju »pod šifru 28«.

Svatko ima pravo izjasniti se prema vlastitom nahođenju i pripadati stranci koju izabere, ali u ovom slučaju toliko ima jasnih pokazatelja da se jednim smišljenim scenarijem želi utjecati na to slobodno opredjeljenje. Demokratski savez Hrvata jasno upire prstom na SPS držeći upravo njih dijelom tog scenarija kojim se žele razbiti vojvodjanski Hrvati i njihov utjecaj na političkoj sceni, čak ih i asimilirati. Protiv dioba u toj etničkoj skupini svoj su glas digli ovih dana i hrvatski svećenici Subotićke biskupije. U saopćenju putem javnih medija oni upozoravaju na to da se, nakon pola stoljeća, u popisu može iskazati i vjerska pripadnost te upućuju na moralnu obavezu katolika da iskažu pripadnost toj vjeri. U saopćenju se dalje kaže »kako pripadnici hrvatskog naroda moraju imati svijest i ponos što su rodjeni u tom narodu i dužni su da to posvjedoče prilikom popisa. Jasno dajemo do znanja, nastavlja se u saopćenju, da podjela na Hrvate, Bunjevce i Sokce nije dobronamjerna, jer svi smo pripadnici bunjevačke i šokaćke etničke skupine, ali smo i pripadnici naroda i to hrvatskog, koji ima svoju višestoljetnu povijest, kulturu, jezik i pismo«.

I grupa gradjana uputila je svoj apel protiveći se podjelama. S druge pak strane, beogradska štampa, pišući o svim tim zbivanjima, nerijetko nastojanja protiv podjela pripisuje organiziranoj akciji HDZ. preko DSHV, i to zato da bi se što više Hrvata izjasnio u Vojvodini, kako bi. navodno, hrvatsko vrhovništvopolagalo pravo na taj dio Vojvodine.

A povjest govori o tome da je bunjevačko-šokačka etnička skupina uvijek bila predmetom manipulacija. Madjarizacija, velikosrpske pretenzije, katkada pogrešno i razočaravajuće vezivanje, prije rata, za neke gradjanske stranke u Hrvatskoj, sve je to usud ovog življa. Najžalosnije posljedice svega toga su u tome da su Bunjevci. Šokci i vojvodjanski Hrvati ostajali bez svojih institucija, bez predstvnika u organima vlasti i bez mogućnosti iskazivanja svojih životnih interesa

Koliko će, nakon ovogodišnjeg popisa, biti Hrvata u Vojvodini sada je teško pretpostaviti. Podaci govore da ih je na tim prostorima sve manje. Tako je u Subotici 1918. godine, kao središtu područja na kojem živi najveći broj Bunjevaca, Sokaca i Hrvata, od nekih 100.000 stanovnika bilo 72.000 Hrvata, ostalo su bili Srbi, Židovi, Nijemci, Mađari i dio pomađarenih Nijemaca, Slovaka i Bunjevaca. Prema podacima iz 1927. broj Hrvata je približno isti kao i 1918. ali 1934. godine taj broj je već ispod 46.000 hrvatskih duša. Popis iz 1948. godine kazuje da u Subotici ima nešto više od 48.000 Hrvata, ali je i grad veći, dok je u Vojvodini, po podacima iz te godine,132.893 Hrvata. Već 1953. broj Hrvata u Subotici ispod je 46.000. Posljednji popis 1981. Kazuje da u Subotici živi 32589 Hrvata i 8895 Bunjevaca, koji su u statistici Srbije svrstavani medju »ostali«. Od ukupnog broja stanovnika to je 21 posto, dok je prijašnjih godina taj postotak bio oko 50 pa i blizu 70 posto. Inače je Hrvata u Srbiji, po posljednjem popisu, bilo oko 150.000 što je manje od dva posto stanovništva. Za samo 10 godina »nestalo je« skoro 40.000 Hrvata u Srbiji, a u Subotici više od 13.000. Novi popis se stoga, barem medu tom populacijom, očekuje s posebnim zanimanjem.

Crnogorsko klatno
Kada je riječ o Crnogorcima koji žive u Srbiji, bit će vrlo zanimljivo saznati koliko će njih, od 147.466 koliko ih je prije desetljeća bilo u Srbiji, odoljeti asimilaciji i pritisku da se izjasne kao Srbi. Kako trenutno stvari stoje, Crnogorcima ništa lakše neće biti ni u svojoj matičnoj republici. Naime, Narodna je stranka prije nekoliko dana pozvala Crnogorce da se u popisu izjašnjavaju kao Srbi - a to od njih zahtijeva i četnički vojvoda Vojislav Šešelj. Po njima sudeći, Crnogorci bi se u republici trebali odreći vlastitog državotvornog statusa. Sada se ljubitelji velike Srbije nemaju čega bojati. Na čelu republike je ekipa koja je sigurno lojalnija srbijanskoj centrali nego crnogorskoj opciji. Ipak, teško je očekivati spektakularan obrat koji bi značio da će u Crnoj Gori biti manje od 50 posto Crnogoraca u ukupnom stanovništvu. Jer, prije deset godina, u toj republici, od oko 580 tisuća stanovnika, njih 400.488 bilo je crnogorske nacionalnosti.

Za razliku od Crnogoraca koji hazardiraju svojom nacionalnom državom, san o muslimanskoj natpolovičnoj većini u BiH ubrzo bi mogao postati stvarnost ili. ipak, ostati sanak pusti. Naime, brojke iz 1981. godine teško da ohrabruju stratege brzog stjecanja muslimanskog državotvornog postotka, osim ako se nasilu ne zbraja i Sandžak. Unatoč migracionim valovima iz Srbije i Crne Gore u minulih desetak godina, brojke su neumoljive.

Prije deset godina BiH je ukupno brojala 4.124256 stanovnika. Od toga je Muslimana bilo 1.630.033. Srba 1.320.738 i Hrvata 758.140. Sve upućuje na zaključak da će Bosna i Hercegovina, što u sretnijim vremenima ne bi trebalo biti ništa loše, još dugo ostati heterogeni nacionalni trokut. Ostatak »Jugoslavena«, na koji računaju lideri nacionalnih stranaka, odveć je skromna rezerva da bi omogućila natpolovičnu većinu bilo kojeg, pa i muslimanskog naroda u BiH.

Slovenci najmirniji
Problem Istre uskovitlao je strasti, a srpski secesionizam nestrpljivo očekuje rezultate u tzv. SAO Krajini i njenim »graničnim« područjima s izmiješanim srpsko-hrvatskim stanovništvom. Taj, naizgled lokalni, odnos i te kako je važan u velikoj igri s unutarrepublićkim granicama u Hrvatskoj i oko nje. A prema podacima iz prošlog popisa, ta je republika imala 4.601.469 stanovnika. Hrvatima se izjasnilo njih 3.454.661, Srba je bilo 531.502, Mađara 25.439, Slovenaca 25.136 i Muslimana 23.740.

Cijela ova priča oko popisa Slovence će, po svemu sudeći, najmanje uzdrmati. Ta je republika najkompaktnijeg nacionalnog sastava i Slovencisu apsolutna većina. Prije deset godina popisano je u njoj 1.891.864 građanina. Od toga, Slovenaca je bilo čak 1.712.445, Hrvata 55.625 i Srba 42.182. Uostalom, Slovenci su, svojim plebiscitom, praktično već saznali popisne rezultate i tu sigurno nekih većih iznenađenja ne može biti.

Makedonija je, za razliku od Slovenije, primjetno nervozna, osobito zbog makedonsko-albanskih odnosa. Iako u zajedničkom osjećaju ugroženosti pred srpskim hegemonizmom ti odnosi nakratko znaju izgledati skladnijima nego zapravo jesu. Najnovija provokacija su tumačenja i analize popisa iz 1981. godine. Tada se Makedonija bila primakla brojci od dva milijuna stanovnika. Makedonci su za oko 15 postobili brojniji od nadpolovične većine ukupnog broja stanovništva. Bilo ih je 1279.323, Albanaca 377208, Turaka 86591, Roma 43.125 i Muslimana nešto manje od 40 tisuća.

Na kraju nešto i o makrojugoslavenskim preračunavanjima Radoznalost se, nakon neosporne prevage Srba (prema prošlom popisu oni čine 39.7 posto ukupnog yu-stanovništva), te drugog mjesta Hrvata (22,1 posto), prebacuje na »upražnjeno« treće mjesto. Naime, u posljednje se vrijeme vrlo često mogu čuti procjene da su Albanci treći narod u Jugoslaviji.

Prema popisu iz 1981. godine oni su bili tek peti sa 6,4 posto udjela u ukupnom stanovništvu zemlje. Prije njih su Muslimani sa 8,4 i Slovenci sa 82 postotaka. No, albanski je adut u famoznom natalitetu, pa je utoliko veća šteta što zbog bojkota nećemo saznati njihov točan broj. Inače, u kontekstu muslimansko-albanskih brojčanih utrkivanja vrlo je zanimljiva ideja što se mogla ćuti od pojedinih članova SDA i iz muslimanskih vjerskih krugova. Prema njihovim nadanjima popis stanovništva bi mogao pokazati da u Jugoslaviji trenutno živi oko šest milijuna Muslimana?! Do te se brojke dolazi zbrajanjem Albanaca i Muslimana. Ali, to je zbrajanje baba i žaba.

Hoće li tu vrstu kolektivne discipline pokazati i jugoslavenski Romi, tek će se saznati. Za mjesec i pol, kada se očekuju prvi popisni rezultati, imat ćemo zbrojene jugoslavenske »Egipćane«, kako se dio njih odlučio nacionalno izjasniti. Specifične navike i kultura pripadnika tog naroda, iskazivanje manjeg ili većeg rasizma prema njima, te razne političke manipulacije (poput kosovskih parola »Srbi, Romi su sa vama«), utjecali su da se lijek za nametnuti kompleks pokušava naći u »Egipćanima«.

Statističko iscrtavanje nove etničke karte Jugoslavije — iako su zadaće popisa kudikamo ambicioznije i šire - očekuje s velikim nestrpljenjem i tenzijama. Početna politizacija popisa, koja je kulminirala albanskim bojkotom na Kosovu, sigurno će se nastaviti po obznanjivanju ovogodišnjih rezultata □

Jovo Paripović

Fahrudin Radončić

DANAS 2. 4. 1991.