Samo znanstvena istina

'Na polemički članak mr. Dunje Brozović "Jesu li Hrvati Iranci?", objavljen u prošlom broju Matice (6-7/93.). reagirao je Tomislav Heres tekstom koji donosimo na prethodnim stranicama. S odgovorom g. Heresa upoznali smo i gđu Brozović pa nam je ona poslala ovaj svoj "odgovor na odgovor". - Ur.'

Kada sam se odlučila napisati kratak osvrt na neka nedavno objavljena iranska viđenja etnogeneze Hrvata, znala sam da ću zadirući u tu temu izazvati žučne reakcije onih za koje je dubina starosti hrvatskih korijena jedinica mjere njihovahrvatstva. Ne pada mi na pamet na taj način dokazivati svoje hrvatstvo, jer uistinu ne smatram da bih bila boljim Hrvatom ako bih uspjela dokazati da su moji praoci bili podanici perzijskih vladara. Pa makar me gospodin Heres i njemu slični proglasili jugonostalgičarom i slavjanofilom. Za Jugoslavijom ne kanim plakati (dapače, ona je omiljeni motiv svih mojih psovki), a osobni je problem Tomislava Heresa što slavenski svijet izjednačuje s pravoslavljem, odnosno što očito Slavenima smatra samo "braću Srbe" i njihove pravoslavne prijatelje, jer Slaveni su također i katolički Poljaci, Slovaci, Česi, s kojima su Hrvati nekoć bili povezaniji nego sa Srbima. A Hrvati su, sviđalo se to g. Heresu ili ne, ipak Slaveni, pripadnici južnoslavenske skupine, zajedno sa Slovencima, Srbima, Crnogorcima, Makedoncima i Bugarima. Hrvati su Slaveni ne samo po svojoj jezičnoj pripadnosti već i prema svim relevantnim etnološkim pokazateljima, bez obzira na etničko podrijetlo prvotnih nositelja hrvatskoga imena. Čak štoviše, ta vjerojatno mala grupa Prahrvata lako je mogla biti iranskoga podrijetla. Reakcija, ili preciznije rečeno pogrdna kritika koju mi je uputio g. Heres, opsegom premašuje cijeli moj rad, što svjedoči da je g. Heres taj kojemu je povrijeđena taština. Njegova je kritika napisana samo zato da "naivni" čitatelji Matice ne bi ostali zbunjeni i povjerovali slavističkim zabludama koje sam im ja pokušala nametnuti. Zanimljivo, ali s istim sam ciljem i ja napisala svoj rad kako bih omogućila čitateljima uvid, makar u skraćenom obliku, i u neka druga viđenja. Jer u posljednje je doba u tisku koji je pristupačan širemu čitateljstvu,prisutna gotovo isključivo iranska teza u raznim varijacijama. To uopće ne bi bilo tako strašno da se nisu nedavno pojavile kojekakve druge teze koje Hrvate pronalaze na najrazličitijim prostorima bliskoga i srednjeg istoka, ili ih pak poput Heresa identificiraju s "mezopotamijskim Babiloncima" (zar ih je bilo i nemezopotamijskih?!). No kako svečano najavljuje Heres, on se, čini se, sada odriče i svoje "babilonsko-kasitske" hipoteze, koju je briljantno utemeljio, te u svom radu koji je u tisku, stvara neke opet nove Hrvate. Postaje teško pratiti sve Heresove obrate u posljednjih nekoliko godina. Moram priznati da se, kada čitam takve tekstove, uvijek sjetim Milića od Mačve, iako naši hrvatski maštari njemu još uvijek nisu dorasli. Ipak produktivnost Mirka Vidovića obećava ubrzano kretanje u tom smjeru. Željela bih se samo ukratko osvrnuti na neke od Heresovih prijedaba i izravnije objasniti motiv koji me je nagnao da u Matici pišemo iranstvu u Hrvata. Gospodin Heres ističe kako je pročitavši naslov moga rada, očekivao s moje strane ozbiljnu znanstvenu raspravu kojom bih dokazala "da je iranstvo Hrvata zabluda, a slavenstvo Hrvata jedina istina". Kao prvo, smatram da Matica kao mjesečnik okrenut vrlo širokom krugu čitatelja iz dijaspore nije časopis koji bi trebao ponuditi prostor ozbiljnim znanstvenim raspravama. Ukoliko g. Heresa zanima moje viđenje o problemu podrijetla hrvatskoga imena, gdje se uz iranske obraduju i baltičke, germanske i druge etimologije, upućujem ga na moj rad "Na marginama novih studija o etimologiji imena Hrvat", objavljen u drugom broju časopisa Folia onomastica Croatica, Zagreb 1993. Međutim, moram ga upozoriti da je i u tom radu, bez obzira na fusnote i znanstvenu aparaturu, moj stav jednak, te da će svoje ime pronaći u identičnom kontekstu kao i u Matici. Kao drugo,nikako mi nije bila namjera dokazali kako je iranstvo Hrvata zabluda, a slavenstvo jedina istina. Dapače, medu slavistima i ja bivam "iranoljubcem" jer smatram da hrvatsko ime navjerojatnije i jest iranskoga podrijetla, a držim također vrlo mogućim da su i Protohrvati bili neko iransko pleme. Moja je kritika upućena isključivo na adresu nekolicine autora, upravo diletanata, koji iranstvo Hrvata pod svaku cijenu nastoje "dokazati" pa makar i izmišljotinama. Naravno da tu ne ubrajam ugledne znanstvenike kao što su Vasmer, Trubačov, Deržavin i drugi, kojima bi se kosa dizala na glavi ili bi se okretali u grobu kada bi znali da g. Heres ubraja sebe u njihovo društvo.

Moj je rad bio zamišljen upravo kao apel, zamolba upućena hrvatskoj dijaspori da ne prihvaćaju bezrezervno sve što im se nudi o hrvatskim iranskim korijenima. Jer kako se desetljećima u nas nije smjelo posumnjati u slavenstvo Hrvata,tako su se godinama iranskim, gotskim i drugim tezama uglavnom bavili hrvatski znanstvenici izvan domovine, prvenstveno povjesničari. Kako su se ti ljudi u pravilu dosljedno zalagali za prava hrvatskoga naroda, ponekad je u našoj dijaspori prihvaćanje iranske teze o podrijetlu Hrvata postalo gotovo testom nečijega hrvatstva. Tada to postaje političkim pitanjem (bez obzira da li je g. Heres to u stanju uočiti), pogotovo kada i neki naši viđeni političari iziđu pred javnost s izjavama kako je "šahovnica" zabilježena još u drevnome Iranu ili pak s tvrdnjom kako nas već naši iranski korijeni očito razdvajaju od Srba, koji su zapravo sluge, podložnici < servus.

Kad bi nas neispravne iranske etimologije, pa čak i sve bedastoće kod Vidovića i njemu sličnih oslobodile Srba, ja bi ih potpisala pa čak i izmislila svu potrebnu znanstvenu aparaturu. Nažalost, tomu nije tako.