Никола Радојчић, О имену Буњеваца, Гласник Историског друштва у Новом Саду III, (1930), 268-270.

Ништа није теже и непоузданије него расправљање о именима народа и племена. Па ипак се наука не може да одрекне овога пипавога посла, јер се загонетке нерадо остављају већ на почетку расправљања о народима и племенима, где је, наравно, увек прво реч о имену. Што је загонетка већа, то је, рекао бих, и воља јача да се докучи тајна о пореклу народнога или племенскога имена. Међу најтежа таква питања спада и невоља с тумачењем имена Буњеваца. Колики су се око њега мучили! Ја не мислим овде пресећито пи- тање једним сигурним решењем, него само упозорити на једну могућност, на коју се досад — како ми се чини — мање мислило него што треба.

Највише грађе о пореклу имена Буњеваца скупио је и с нај- већом љубављу обрадио честити Иван Антуновић у својој одличној књизиРазправа о подунавских и потиских Буњевцих и Шокцих (1882, 44—58). Само с једном новом тезом обогатио је низ ранијих слутњи о овој загонетци Иван Иванић, који је у трећем издању своје занимљиве књиге Буњевци и Шокци (1899, 102 — 10) завршио своја разлагања о овом предмету с неодлучним ломљењем између две могућности — да име Буњеваца долази од имена Буна, или од {268} речи бунити се. Вредни историчар Стеван Ивањи ослањао се, наравно, у својој књизи о историји Суботице највише на мишљење мађарског слависте Јована Ашбота, али је навео и друга схватања — позната му из Антуновића — уз која он није пристајао (II, 576—80).

Ја нисам био намеран поређати на овом месту све писце који су расправљали о пореклу имена Буњевац, јер је њихов број превелик за један мали прилог, него само упозорити на најважније. Резултат свих досадашњих напора у том послу врло је незнатан и сасвим несигуран. Име Буњевац изводи се данас обично од именареке Буне у Херцеговини, иако је Ђуро Даничић ово написао уз такво тумачење, мада га је и Вук Стеф. Караџић забележио: „тому (тумачењу) се опире завршетак евац; прије би могло бити од имена човјечјега Буњ, које се само не налази, али може бити хип. од Бунислав или од Бонифације (као Рађ од Радослав), те би названи били по човјеку који их је преселио или по св. Бонифацију којега може бити да су његда особито славили". (I, 1880 — 2, 378); ово последње довијање навео је и Антуновић.

Може бити да би се порекло имена Буњеваца лакше докучило, када би се тачно знало одакле су се преселили у Бачку. Али то се сасвим сигурно не зна, као што није потврђен ни њихов однос према тамошњем ранијем словенском становништву. Ко верује да им име долази од реке Буне, тај је, разуме се, уверен да су се оданде и доселили. Други друкчије мисле. Но поред све недослед- ности у одређивању разлазишта Буњеваца, ипак се најчешће наводи Далмација, као земља одакле су пореклом и испочетка их ипак највише називају Далматинцима. Мене је — као историчара — баш то одвело другом покушају тумачења имена Буњевац, које није ни досад било сасвим непознато. Већ је Антуновић забележио да неки изводе име Буњеваца од „буње, јаме земунице, у којих су послије разорења долње Угарске становали" (49); значење речи буња овде је јамачно врло уско и непотпуно одређено. Поново сам се срео с том истом речи у великој Смичикласовој збирци повеља, где се реч буња спомиње 1258 године (V, 1007, 103 — 4). Смичиклас, на моје велико чудо, није знао шта значи буња у овој повељи, него је поред те речи ставио „уљеник", истина с упитником. Ваљда се повео за академијским Рјечником, где се поред буња наводе две талијанске речи као њен евентуални извор — и „bugna", кош,кошарица, и „bugno" кошница; цело тумачење је нејасно и штуро. Може бити, наравно, говора само о првој позајмици, у овом случају. Јер буња је у Далмацији и њеном загорју сиротињски или привремени стан или остава, вешто сложена од камена. Грађена је као грчки толос. Камен се ређа, без креча и песка, тако да се виши редови све већма увлаче унутра, према средишту, док се мали отвор на врху у.метнички не затвори. Изнутра је, дакле, буња углавном јајаста и не пропушта кишу, мада је грађена од сама камена. Таквих станова и остава највише је у околини Шибеника. Граде их и данас, врло вешто. {269}

0 њима је написао одличну студију Ћирил Ивековић: Буње, ћемери, пољарице (Зборник краља Томислава, (1925 413 — 29). Њега је највише занимао начин градње, распрострањеност оваквих грађевина (има их у Грчкој, Италији и Ирској, свуда где је мало дрвета а много камена) и њихов утицај на монументалне зграде. Студији је додао леп број слика и планова. Ја сам је прочитао с великим ужи- вањем и дошао на мисао, да су Буњевци становници далматинских и загорских буња. У извођење самога имена Буњеваца од буња не улазим, јер се у том послу не разумем. За мене је главно, што досад порекло именаБуњевац није разјашњено; даље што је буња највише у Далмацији и њену загорју, одакле су се Буњевци јамачно преселили, и, напослетку, што је то оскудан крај из кога се становништво мора расељавати. Због тога упозоравам на овумогућност, која је, мислим, важнија од покушаја да се име Буњеваца извађа од реке Буне.

Требало би још пажљиво испитати везе између презимена код Буњеваца и презимена у крајевима одакле се мисли да су они пореклом. Иванић је нешто покушао у том правцу. Антуновић има много грађе за старија времена. Сада је Рудолф Хорват у свом чланку: Када су Буњевци дошли у Бачку? (Хрватско коло X, 1929, 185 — 7) дао мали списак неких буњевачких презимена који је углавном изнео већ Ивањи (I, 90— 1); Хорват наводи као досад непозната архивалија изворе које је Ивањи већ употребио; добро би било да га је знао.

Успоредно проучавање буњевачких презимена и свестрано испитивање њихових традиција олакшаће и утврђење оних миграционих струја које су довеле Буњевце у Бачку. Тако ће се, можда. моћи бар донекле накнадити и оскудица историјских извора због које су нам још недовољно јасни порекло имена и рана прошлост Буњеваца у Бачкој.