Radoznali sanjar

In memoriam: Dragoslav Srejović (1931-1996)

Šta je Dragoslava Srejovića izdvajalo od ostalih arheologa? Imao je dar da vidi nevidljivo, da predvidi jedva mogućno, da sabere malenkosti i od njih dobije monumentalni rezultat. U arheologiji nema banalnih slučajnosti. Slučajno se čovek spotakne o kamen, ali Dragan Srejović će se osvrnuti zatim kamenom i u njemu naslutiti deo neke davne civilizacijske celine, umeće kao erudita i vidovnjak da je locira i datira. On nije dete sreće, već čovek razuma. Arheologija je za njega pre svega nauka o čoveku. Znao je da se uživi u život praistorijskog Lepenca i rimskih careva Galerija i Daje i da iz njihove perspektive sagleda suštinu otkrivenog nalaza. Njemu nije bio potreban Gajgerov brojač, on ga je imao u svom znanju i instinktu.

Кda se sedamedesetih godina latio sa svojim saradnicima odgonetanja Gamzigrada u dolini Crnog Timoka kod Zaječara — velikog lokaliteta koji su još pre Drugog svetskog rata, i posle njega, istraživali naši ugledni arheolozi – Dragan Srejović je već imao svoju viziju o ovom arheološkom nalazištu. To svakako nije rimski logor (bila je Srejovićeva ideja vodilja)–kako su pre njega, zavedeni literaturom iz prošlog veka (austrijski arheolog Feliks Filip Kanic), pretpostavljali ugledni arheolozi i uporno tragaliza dokazima ove teze zanemarujući vidljive znake nečeg drugog – već spomenik rimske dvorske arhitekture. Iz godine u godinu iskopavanja u Gamzigradu nicali su detalji i celine koji su govorili da je tu zaista reč o carskoj palati. Postepeno su otkrivani dokazi koji su konačno izneli na svetlost dana carsku rezidenciju ukrašenu skupocenim skulpturama i luksuznim mozaicima. Nije moglo da bude ni velikadilema čija je palata – na ovim prostorima rođen je rimski car Galerije (250-311. pre n.e), od majke Romule. Uskoro se pokazalo da je to Felix Romuliana, Galerijeva zadužbina podignuta u slavu njegove majke, nepismene Romule.

Iz poslednjeg intervjua "Vremenu"

"Ja pokušavam, ponižavam se, pišem, kukam za 10.000 dinara za Šarkamen. Ponašaju se kao da treba meni da daju, kao da je reč o privatnoj stvari. Niko ne shvata da to nije stvar Dragoslava Srejovića! Pa ja sutra neću biti živ! Jeza me hvata kad pomislim da će se Gamzigrad, kad ja prestanem da se borim za njega, pretvoriti u zmijarnik. On se kopa zato što sam ja živ i zato što se ja borim. Kad ja ne budem više živ, strašno."

Sedeći jedne lepe jeseni na urušenim delovima jednog od hramova Gamzigrada, gledali smo Dragan Srejović, novinar Velimir Čurguzija kako sunce zalazi za okolna brda, ozareni mirom, tišinom sutona i lepotom pejzaža Gamzigrada. Čutanje je prekinuo Srejović: "Kad bih ja bio Galerije, odredio bih da me sahrane na brdu za koje sada zalazi sunce."

Šeret Srejović je, izgleda, već znao gde se nalazi Galerijev grob. Upravo tamo gde ga je naslutio – I kako se kasnije pokazalo. Hteo je samo da nam zagolica radoznalosti maštu.

Slično je postupio pre nekoliko godina i sa Galerijevim portretom od crvenog porfira. Sa malom zadrškom, po svim zakonima dramaturgije (pozorište je voleo gotovo kao arheologiju), obelodanio je svetu senzacionalni nalaz careve glave isklesane u egipatskom porfiru na sjajno pripremljenoj konferenciji za štampu u Galeriji SANU. Carski portret se dotle krio u zidu jedne potleušice koju su izgradili u 11. veku Sloveni na ostacima carske palate, a jedan od zidova "ojačali" su kamenom glavom Galerija. Nekada i varvarski čin ispadne delotvoran.

Naučnik oštrouman i seriozan, Dragan Srejović je bio veoma moderan i promišljen majstor prezentacije. Sa kakvim je rediteljskim darom obelodanio 1984. godine nalaz kamenog bloka sa uklesanim natpisom Felix Romuliana, čime je konačno potvrđeno da je Gamzigrad svojevrsni memorijalni spomenik, neka vrsta političkog i ideološkog zaveštanja cara Galerija podanicima rimske imperije. A tek ovogodišnji nalaz zlatnog nakita u Šarkamenu, još jednoj carskoj rezidenciji, ovoga puta Maksimina Daje, prvobitno pastira a kasnije jednog od rimskih careva. Sa kakvim žarom i darom za organizaciju je predstavio Beogradu carski zlatni nakit. Ne kao strogi i starovremski profa već kao Kelvin Klajn, priredio je hepening u SANU nakome su među akademicima i ljubiteljima starina hodale lepe manekenke noseći oko grla, nazglavcima, prstima i ušima ukrase od zlata žene cara Daje.

Kakav je dar, intuiciju ili sreću imao akademik, arheolog, profesor Dragoslav Srejović da otkriva znane i neznane svetove, od senzacionalnog Lepenskog vira, jedne do tad nepoznate civilizacije na ovim prostorima, do Romulijane i Šarkamena. "Ono što sam želeo to mi se i ostvarivalo", rekao mije u šetnji Gamzigradom pre nekoliko godine. "Radoznao sam i uporan. Brzo reagujem na situaciju. Čim vidim da se prethodna tezane uklapa u novonastalu situaciju, napuštam je i idem dalje." S. Ć.

U Gamzigradu je dočekivao goste domaćinski. U kući u kojoj je boravila ekipa tokom sezonskih iskopavanja važno mesto je zauzimala kuhinja. Za najavljene goste Dragan je sastavljao poseban jelovnik. Lično je nadgledao spravljanje hrane, ako nije katkad i sam nešto skuvao. Vino je bilo sastavni deo trpeze. Poslednji put me je ugostio u svom domu pre mesec dana. Sastali smo se nas nekoliko da pričamo o njegovoj najmilijoj i mojoj dragoj prijateljici Maji koja nas je napustila zauvek pre dve godine.Govorio je i osvojoj bolesti. Prekorevao me što pušim. Činilo mi se da ima snage i moći, a najviše želje da se izbori sa bolešću. Kao da je ipak slučajno izgubio bitku, iako kod njega ništa nije bilo slučajno.